Най-доброто от написаното в Ню Йорк
не е нужно да търсим в книги, филми, или пиеси.
А само по пейките в централен парк.
Рут и Тед. 50 години. Работата прогресира.
Генерал майор Мелвин Крулевич. Героят от война. Нюйоркчанин изцяло.
Прекрасната Кейт Карейт, 18 годишна.
Заслужаваше много повече, и почина много млада.
Бискуит Подал. На цената на злато.
Хари. Тя поръчала агнешко каре.
Да си говорим не само когато бягаме. Кели и Джон. Ожениха се на 5 май.
Още едно място за целувки.
Прочетете надписите, и ще разберете.
Ще държа сърцето ти, по-грижливо, от своето.
С всеки един от нас се случват удивителни неща.
От 5 до 7.
По същото време, някои от най-лошите в града надписи,
могат да се открият на адрес 222 Ист стрит, апартамент 3 С,
Стените, на който облепени с отхвърлени писма от списания,
излизащи в 12 държави, 47 щати, и в окръг Колумбия.
Когато мисля за тези разкази, и за това,
защо не разбирах какво не стига в тях, дори не сълзи,
а реки от срам изригват от очите ми.
Не ми трябваха ни приятели, ни приятелки.
Единственото, което правих, писах, четох, и си бърборих под носа.
Това е психично разстройство, повярвайте ми.
Но в Ню Йорк има с хора, с които се познавате, или трябва да се запознаете.
Но за цял живот, само веднъж пресякох улица поради тази причина.
Сигурно, така и нямаше да мога да измисля какво да й кажа,
но усетих аромата на цигарата й. Беше силна.
Усещах аромата веднъж до един ресторант. Френски или испански.
Но аз не говоря испански.
Ние сме пушачи от Гуи.
Нямам доверие на тези, които не пушат.
И аз. Те са прекалено самовлюбени. - Именно.
Да продължим на английски? - Благодаря.
Казвам се Брайън. А вие? Мога ли да разбера?
Ариел. - Ариел! Като русалката.
Като кой? - Русалка. Анимация на Дисней.
Русалката се казваше Ариел. - Да, гледах го.
И какво, приличам ли на нея?
Всъщност тя е много интересна личност. - Наистина ли?
Да! Момиче - чудо!
Много е красива, и с опашката като на риба.
И още... По някакъв начин всичко й се получи.
Вчера ли ги гледахте? - Не. Когато бях на осем.
Значи онзи ден! - Как е на френски...
Красиво е! - Ами...
Ще се видим ли още?
Ще бъда много щастлив ако това ще се случи.
Тук съм всеки петък около обяд в изгнанието си.
Трябва само да дойдете тук.
Тогава ще дойда. - Добре, тогава до петък.
Тогава до петък.
Привет, Джим, как сте? - Добре съм.
Радвам се за вас.
Татко, работата върви много добре! - Наистина ли? Разкажи ми.
Глупаво е, но редакторът на рубриката
дописа "извинявай" в края на последния отказ.
Какво значи това? - Че съм близко. Кодирано е.
Да помислим за юридически? - Не, никакъв юридически.
8 сутринта. Дъжд или слънце?
За всяка стойностна работа второто интервю е задължително.
Съмнявах се, че ще дойдеш. - Как да не дойда?
Вали силен дъжд. - Има дъжд?
Това беше проверка. Жена трябва да знае с какъв тип мъже се среща.
И какъв тип си ти? - Потиснат.
Изморен и депресиран. Но... щастлив със своята депресия.
А какъв тип жена си ти? - Русалка.
Благодаря.
И така, Брайън, с какво точно се занимаваш, че можеш да се разхождаш
посред бял ден, да пушиш в уличките, и да разговаряш с непознати жени?
Писател съм. Пиша разкази.
Издават ли те? - Засега не.
На колко години си? - На 24 съм.
И за какво са разказите те? - Различни са.
В единия се разказва за бейзбол.
Другия е за кучета.
Така ли? - Да.
А ти имаш ли към мен въпроси?
Какво ти работиш? - Мислиш, че съм проститутка?
Не, разбира се, че не.
А ти си проститутка? - Разбира се, че не. Как можеш?!
Ти започна първа. Никога нямаше да... - Бях модел преди 8 години.
Искаш да разбереш на колко години съм? - Да.
На 33 съм.
Отиваш да пиеш кафе с приятелки? - Да.
До другия петък?
Ако искаш. Но съм свободна в делнични дни от 5 до 7.
Толкова точен времеви интервал. - Точно така.
Добре... Значи ще се срещнем в понеделник в 5?
Харесваш ли музеи? - Да.
Какво ще кажеш за Гугенхайм? - С удоволствие.
Добре. - Чао-чао!
Чао!
Не е написал, че ще издадат следващият ми разказ.
Татко ли ти го каза? - А какво написал?
Само "извинявай". - И днес ли се извиняват?
Не, в днешния отказ няма дума "извинявай".
Това е крачка назад. - Не е крачка назад, мамо.
Разбери, прогрес не е праволинеен.
Музей Гугенхайм.
Това е за смъртта.
Моля? - И опасност.
Това е за смъртта и за опасност.
Това е лодка. Красива платноходка до красив бряг. Слънчев ден.
А там има ли някой жив? - Няма.
А какво е обратно на живота? - Смъртта, но...
Като след взрив на неутронна бомба. - Може би са вътре?
Не говоря само за тази картина. Виж!
На тази има хора. - Мъртви хора.
Живи са. - Не точно. Погледни на мъжа.
Нима е жив? А продавач? Къде виждаш живот в него?
А проститутката? - Тя не е проститутка.
Откъде такава любов към проститутки? - А каква е тя?
Тя... Не знам, може би козметолог.
Всичките са мъртви! Магазинът отсреща не работи. И над него никой не живее.
Наемателите са изгонени, и къщата ще бъде срутена.
Казвате, че Хопер е най-типичният художник в Америка?
Ако това е истина, значи и Америка е мъртва.
Америка е жива! Какво ти е? Имаш някакъв песимистичен мироглед.
Не е така. Докажи ми! - Какво да докажа?
Че Америка е жива. - Огледай се.
Те не ми се струват напълно живи. Докажи ми.
Добре.
Може би си прав, не знам.
Твоят акцент е уникален. - Благодаря ти.
Но ти си луд по мен, така че не може да се вярва на думите ти.
Как се озова в Ню Йорк?
Омъжих се за дипломат и го изпратиха тук.
Исках да питам за брака ти. Какво се случи?
В смисъл? - С бившия ти съпруг.
Защо бивш? Омъжена съм, и с него нищо не се е случило.
Работи във френското консулство. Тук е наблизо.
Значи...
Ти си омъжена? - Разбира се. А ти какво си мислил?
Мислих, че не си омъжена. - Защо си решил така?
А защо да не реша, че е така? Ти не носиш халка.
Американци! Вие на всякак крачка трябва да имате насочващ знак.
Не само американци. Повечето народности имат символи за бракуване.
Халки, пиърсинг, точки.
Хората да не попадат в такива...
некомфортни ситуации.
Съжаляваш, че си попаднал в такава? - Но имаме силно взаимно привличане.
Да, и какво? - Аз... Струваше ми се, че говореше...
За всичко трябва да говоря директно? Обясни, защо да не се схваща подтекст?
Знаеш ли какво означава от 5 до 7? - Нима ме смути час от 5 до 7?
Мисля, че казах, какво ме смути. - Мислих, че се шегуваш.
Не, наистина съм смутен.
Какво помисли, когато казах, че съм свободна само по това време?
Че графика ти е много натоварен, или не си готова да прекарваш
време с непознат мъж в по-късните, или в по-сексуалните часове.
Това е просто код. - Код?
При нас отношенията от 5 до 7, наричат отношения извън брака.
Наистина ли? Нима французи отделят време и за това?
Не. - От 1 до 3 обяд, от 3 до 5 съвещание,
а от 5 до 7 съпружеска изневяра. - Чуй ме...
Има ли време за други заповеди? Да искат чуждо, да се кланят на идоли?
Това не е буквално. Това е израз.
И то означава вечерно време,
когато местонахождението на човека е малко неизвестно.
Имам отличен френски речник, и там няма такъв израз.
Няма, и не трябва да има. Знаеш ли, едно време с това се занимаваха
точно от 5 до 7. Може би. Сега това става по всяко време,
но ние със съпруга ми решихме, че тези часове ни подхождат.
Определен времеви интервал, и граници.
Сигурно сме малко старомодни. - Да... старомодни...
И съпруга ти също го прави? - Той има любовница, казва се Джейн.
Познавате ли се?
Понякога се срещаме на светски сбирки.
Не мога да си представя.
С нищо не се набиваме на очи, затова никой не е обиден.
И това напълно устройва всичките.
Ние избрахме такъв начин на живот.
Някой ден ще стоим една до друга на неговото погребение.
Ще стане ли скоро?
Разбирам, всичко това мирише на дива безвкусица и хедонизъм,
Малко. - Но това не е така.
Ние имаме причини точно за такъв избор.
Имате ли деца? - Две. Да ти покажа ли снимки?
Да.
Марк е на 7, а Илади е на 6.
Хубави са. - Мерси. Това е смисълът на моя живот.
Гледам, че ти не си обгрижен с това? - Аз не съм... Да...
Трябва да кажа, че при нас за това не осъждат строго.
Може би, но тук е друга култура, тук е моя родина,
и ако ние не бяхме осъждали строго някои неща, щяхме да изчезнем.
Може би трябва да се развивате?
Може би живота може да се гледа иначе?
Може би има такива, с когото имаш брак, и такива, когото обичаш.
Ариел, ти си по-голяма от мен, и, разбира се, по-мъдра.
И си видяла в живота много повече,
И ти си истинско чудо! Ти си елегантна, умна,
забавна, интересна, и те чувствам като близък човек,
което е много странно. - Ако те разбирам,
искаш да кажеш "но" в края на изречението
Да... Но...
Да бъда с теб, това е интрига. И за мен...
... това не е редно
Не етично. Лошо... От етична гледна точка.
Трябва да уважавам етиката ти, ако искам да уважаваш моя.
Ако премислиш, аз винаги пуша в онази уличка в петък.
Но ако повече няма да се видим, искам да знаеш,
ще се сещам за теб с добро.
Добре ли си?
Тъжно е. Това беше начало.
На какво?
На вяра.
Следва продължение. Бони и Дейвид Кантор, и семейство.
Следващия петък, веднага след обяд, темпът на работата се забавяше.
Знаех къде е тя, и не можах да мисля за нищо друго.
До следващия петък.
Колко много французойки пречат на ефективна работа.
И губих разсъдъка си, от това как тя палеше цигарата си.
До следващия петък...
Потрябваха ти цели три седмици!
Извинявай.
И какво сега?
Стая 2117. В 5 часа.
Благодаря!
Отвори с ключа си.
Как си? - Благодаря, добре.
А при теб? - Добре.
Чаша шампанско? - Благодаря.
Винаги трябва да гледаш в очи, когато се чукаш с чаши.
Знам, седем годни без късмет. - Без късмет? Американски вариант?
Да, а при вас какъв? - Седем години лош секс.
О, Боже!
Мисля, че това е, което трябва да знаем за двете ни култури.
Да. Твоят вариант е много оптимистичен.
Тоест хората след пет години лош секс захвърлят го, а вие се държите.
Това е супер. - Благодаря.
Във всеки случай, по-добре да се гледа в очи.
Да.
Притесняваш ли се? - Не, нали не е за първи път.
А аз да. - Какво?
Притеснявам се. Притеснявам се, когато съм до теб.
Това е смешно. - В добрия смисъл - като момиче.
Не се забелязва. - Надявам се, че е така.
Понякога животът е...
нещо особено.
Може би трябва да започнеш да пишеш афоризми?
Достигнал си целта си. Поздравления от семейство Вернери.
Всичко наред ли е? - Просто си замислих.
Никога не съм учил в колеж в чужбина, и сега съжалявам за това.
Това беше много различно. - От очакванията ти?
От преди. - Добре. Исках да кажа същото.
Наистина ли?
Добър съм. - Ти си роден за любовник.
Тялото ти отлично изразява това, което казва сърцето ти.
Това трябва да го запиша.
А другите жени, с които си бил, не са ти го казвали?
Не са.
Значи съм добра! - Как го правиш?
Кое? - Изглеждаш така... за 30 секунди.
Сигурна ли си, че тръгваш?
Децата имат благотворителен бал в училище.
Моля те, само не се обиждай, но... ми се струва...
за невъзможно, че имаш друг живот.
Не се обиждам, защото и на мен ми се струва за невъзможното.
Но само до онзи момент, докато не видя децата.
Исках да те питам нещо, ако може.
Какво? - Говорила си за вяра.
Можеш ли да обясниш, какво си имала предвид.
Почти седем е.
Ще се видим ли утре?
Не. В понеделник. В пет. Същата стая.
Не забравяй ключа. - Ще дойда.
Кажи "чао, чао", като миналия път.
Чао, чао.
Толкова харесвам...
Бях прекалено, прекалено щастлив, за да пиша.
Тези почивни дни, щорите бяха излишни.
На всички американци трябват пуканки на кино?
Абсолютно на всички. - Ядеш ли пуканки докато четеш?
Ям семки, и плюя в чашка.
Не мога да те целуна тук. - Разбирам те.
Няма проблем да ни гледат заедно. Това е нормално.
Мога да те държа за ръката, но не може да се целуваме.
Щом правилата са такива, ще ги спазваме.
Между 5 и 7 аз изучавах френската култура.
Странни хора са те.
Сигурен съм, че и те ни имат за странни.
Загубих девствеността си на песах.
Песах? - Да. Знаеш какво е това?
Не, не знам. Какво е?
Еврейски празник. - Така ли?
Когато ядат маца, тоест пресен хляб.
Странно, и как се случи това?
За маца или за девствеността? - За маца! За какво друго?
Да... Не, маца беше супер, тя не се променя с години.
Понякога нашите срещи бяха спокойни и прозаични.
О, не. - Какво?
Имам тревожни новини. - Какви?
Мисля, че лодката, която управляваме, не е наша.
Ти... шегуваш ли се? - Не.
Къде е лодката ни? - Нямам представа.
А понякога не са били много спокойни.
Брайън? - Да.
Качете се, ако обичате. И не изхвърляйте храната.
Вратата?
Привет. Аз съм съпругът на Ариел. Валери.
Извинете ме, ръката ми е с кетчуп... - Ако ме извинете за моята безтактност.
Аз... Реших, че е време да се запознаем.
Ариел говори с добро за вас. - Нима?
Наистина ли? - Казва, че сте много приятен,
забавен, очарователен, искрен, умен, добър.
Тя подозира, че сте много талантлив.
Благодаря. - Радвам се, че ви е срещнала, Брайън.
Малко, след като се запознахте, за първи път видях в очите й
досега невиждан блясък. И много се радвам, за което.
Искам да ви благодаря. - Няма за какво.
Бих се радвал, да вечеряте с нас тази събота.
Наистина ли? - Да.
Има ли шанс, че това е джентълменски номер, каращ ме да се отпусна,
след което шофьорът ви ще се обърне, и ще ме прободе с хералдическа лилия.
Не. - Ами, тогава...
Благодаря за поканата, ще дойда с удоволствие.
Добре. Къща № 173, Ист 77, в 9:30?
Как ме намери? По кредитната ми карта? - Аз му разказах.
Моля? Какво? - С голяма радост.
Доброволно? - Разбира се.
Защо? - Защото той е моя съпруг.
А знаела ли си за поканата? - Не, но не съм изненадана.
Той харесва такива мили срещи. - Какво е милото на срещата?!
За мен това е диво, и супер неудобно!
Не знам какво му е в акъла. Трябва да знаеш, това е между вас.
Вече имаш нов приятел. - Така ли?
Ако искаш. Но настоятелно ти съветвам:
ще оцениш приятелството ти с него. Той е добро момче.
Ще видиш, в събота ще има чудесна и ползотворна среща.
Още не си разбрал, нали? - Не.
Толкова ме е срам!
Защо те срам, щом той се радва за нас? - Защото нищо не разбирам!
Може би ще оставиш настрани предразсъдъците си?
Светът ще те изненада с красотата си, ако му позволиш това.
Разкопчай ме...
Пътешественици С и М, и децата им,
бяха тук с цялото си щастливо семейство.
Брайън Блум, очакват ме. Не, така не казват...
Брайън Блум, поканен гост. Не, това е глупаво.
Привет. Брайън Блум, явих се за вечеря. - Заповядайте.
Благодаря ви.
Привет. Добър вечер. Може ли палтото ви?
Може...
Благодаря.
Моля насам, към асансьора. - Към асансьора?
Добре дошли в къщата ни.
Благодаря.
Да, разбира се съгласен съм с вас. Извинете ме за минутка.
Брайън! Заповядай. Радвам се да те видя.
Децата са ви очарователни. - Благодаря.
Истински, или са по поръчка? - Разбира се, че по поръчка.
Ела да те представя. Моля да се запознаете, Брайън Блум.
Близък приятел, и същото така много талантлив и млад писател.
Брайън, познаваш ли маестро Алън Гилберт?
Приятно ми е. - И на мен, маестро.
Мистър Джулиан Бонд. - За мен е чест.
Много се радвам! - Мосю Даниел Болю.
Приятно ми е. - Мечтая, че някой ден ще си позволя
да се храня във вашите ресторанти. - Глупости, ще ви дам визитка,
и ще кажа да ви обслужва като свой. - Това е приятелката ни Джейн Хастингс.
Радвам се да се запознаем. - И аз.
Джейн е редактор на издателства Фар, Щраус, и Жиру.
И може би това е първото, от множество от ръкостисканията ви.
Ето и теб!
Лейди и джентълмени, три от любимите ми думи: моля да заповядате.
Приятели, това е прекрасно!
Маестро, може би и безсмъртен, все пак не сте Бог, а човек.
Не е ли? Не съм ли права?
Бог може да бъде добър, дори забавен, но нищо не струва да го ядосаш.
Какъв е този Бог, маестро?
Наскоро слушах старите си творби, и бях готов да убия всички наоколо.
И себе си, и композитор, макар че композиторът почина отдавна.
И в такъв момент Бог може да бъде мъстителен?
О, да. - Не ако сме създадени по подобието му.
Прав сте.
Виното надмина всичките ни очаквания.
Довиждане, маестро. - Какво си повтаряш Маестро...
Мисля, че му е приятно. - Шегувам се?
И какво, станах ли част от семейството ви?
Ще свикнеш.
Джулиан Бонда много малко яде. - Добре е възпитан.
Значи не трябваше да искам още от пилето?
Всичко е наред. - Алън Гилберт поиска.
Всичко е наред, спокойно.
Наполовина? - Да.
Мисля, че този кръг от хората добре познаваш. Отдавна ли сте с Валерий?
Една година. - Мога ли да те попитам,
замисляла ли си някога, какво вършиш ти. Това е безумие.
Не. - Тогава поне на мен да кажеш?
Какво върша аз? Това е безумие!
Просто си щастлив, също, като мен.
Не те ли интересуват отношения с бъдеще?
До бъдещето има време. Едва съм на 25. - Сигурно...
Живот, това е колекция от спомени.
И най-важното да съберем колкото може повече от добрите.
Мен ме учиха, че безплатен обяд няма, че всеки трябва да знае мястото си.
И за всичко се заплаща в крайна сметка. - Кой те отгледал?
Евреи. - Чуй ме,
ако искаш да бъдеш добър писател, не трябва да си толкова посредствен.
Ще ти дам бейзболна метафора. Еврейски писатели обожават я.
Бий със замах. Разбра ли, Брайън Блум.
Разбрах.
Много искам да те видя още. А също еволюция на настроението ти.
Ти си роден редактор.
От къде се появи тази идея?
Ами, знаеш ли... просто се опитвам да бия със замах.
Извинете за закъснението. - Няма нищо.
Това е Ериел? - Мамо, Ариел...
Арлин Блум, приятно ми е.
Къде е татко? - Паркира се. Този квартал е кошмарен.
Тук е пълно с гаражи. - Забравил си с кого имаш работа!
Татко не плаща за паркинг, и казва, че това е обир.
И е абсолютно прав! - Брайън, попитай сервитьора,
имат ли друг стол. - Какво?
Гърба ме убива. - Мисля, че столовете са еднакви.
Извинете, бихте ли донесли друг стол. - Моля?
Нещо с по-удобна облегалка. - Боя се, че нямаме други.
Дори сгъваеми пластмасови нямате? - Уви, но нямаме.
Добре, аз ще стоя права! - Ще стоиш?
Така е по-леко.
Обира на пътя! Тези паркинги. - Привет, татко.
Привет. Наложи се все пак да я сложа в гараж.
Майка ти стои права? - Виждам.
Нямат сгъваеми столове. - Това е "Карлайл", Арлин.
Когато се запознахме, не я устройваха закуски, сега столове.
Татко, да ви запозная Ариел Пирпон.
О, не! Аз съм очарован от вас.
Да, да, някога изучавах езика ви.
Да, и познавам обичаи.
Когато срещаш прекрасна жена,
то трябва незабавно да преспиш с нея два пъти.
Татко, знаеш ли, думата "безе", означаващо "да целуваш"
сега вече има друго значение.
Така ли? - Да.
И какво е значението?
Да изчукаш, да преспиш. - О, Боже...
Извинете ме. - Всичко е наред.
Кошмар! 42 $ за два часа, плюс бакшиш, и това не е всичко.
После трябва да пътувам през града на друг паркинг до театъра.
Отиваме на "Книгата на мормони". - Пиеса.
Не е първи състав, но все пак. - Да, това са заместителите.
Може би ще е по-евтино ако оставим колата в Ист сайд, и ще вземем такси.
Може би ще решим после, на паркинга? - Какво да ви предложа?
Само вода? - Газирана или не?
Обикновена вода. - Чешмяна?
Да. - С лед?
Да. - А за мен водка с мартини.
Ще заспиш преди антракт, и ще трябва да пея втори акт в колата по пътя.
Щях да пийна, но трябва да карам. - Да, каза го вече.
Водка с мартини звучи добре. - И за мен.
Тук може ли да намерим такси? - И спринцовка, ако може.
Да, преди всичко, някога чухте ли някой да говори френски по-добре от сина ми?
99 точки на изпита. - И той познава съвременен жаргон.
При положение, че нито на ден не е напускал страната.
Безкрайно се гордея с това! - Между другото,
Интересен график на работа. Брайън казва, че сте свободна до 7?
Точно така. - И така, Ариел,
за която синът ми говори най-доброто. Разкажете ни за себе си.
На 33 съм, омъжена, и имам две деца.
Сервитьор! Двойно уиски!
Омъжена французойка, на 33, с две деца?
Можеш да прекъснеш изречението, и ще получиш причината,
да спреш отношенията ви. - Татко.
Те не са ни разрешили да летим над Франция, да воюваме с Кадафи.
Вълнува, не това, че е французойка. - Не. Но ако говорим
за семейното й положение, или деца, ще ми се спука жлъчката.
И затова засягам сравнително безопасна, но все пак проблемна тема
за националност.
Добре... - И по време на войната,
французите предаваха евреите си. - Никой никого не е предавал.
Те сами три пъти се предаваха, за една война.
Знаеш ли си колко е трудно? - Какво общо?
Общото е, с кого си имаш работа.
Мими и Джо пътуваха в Париж за юбилей на сватба,
и разказваха, че всичките са грубияни. А Джо купил речник.
А негов братовчед воювал на Омаха бийч. Невероятна неблагодарност.
42 долара моля. - О, Боже! За какво?
Надявам се знаеш какво правиш, сине.
И много се надявам, че няма да вземеш решение,
което ще превърне прекрасния ти живот, в непоносим.
Няма да взема.
Какво става там, по дяволите?
Виж татко, тя я изчука. Два пъти.
Арлин, искаш ли да се изправиш срещу тази Ля фам Робинзон,
или ще изоставиш съпруга си на бойното поле, както онзи път в караокето,
когато заряза микрофона, и си позволи да си тръгнеш,
защото не можа да прочетеш думите на песен "Аз бях теб."
Благодаря, че ме подсети, скъпи.
Вярвам, че на света съществуват две сили, с които не можеш да се бориш.
Първата е природа, другата - любов.
Какво? - Тя е великолепна.
Да, ситуацията не е перфектна, но тя обича сина ми.
Иначе как можеш да си добър родител, и да не симпатизираш на онази,
която обича сина ти.
Това е откровено недружелюбие.
Добре, може и да съм недружелюбен. Това не е новина.
Впрочем, не казвам, че не я харесвам. Не я познавам.
Именно.
Надявам се не възразяваш, че Ариел ми даде номера си.
Имаме планиран шопинг, и ще ме научи на походката си.
Не мога да предам, колко не ми е в момента до бродуейски мюзикъл.
Или едно от двете, или и едното и другото.
За какво говориш?
Или никой не може да издържи на твоя чар,
или на света наистина господства благодат.
Просто така, да знаеш.
Пати и Том. Началото на безкрайност.
Шери Леман. Винарна.
И така, ще започнем от най-лесното.
Пробвай тази чаша.
Червено или бяло?
Червено.
О, Боже! - Стига, ти се шегуваш с мен!
Чувствителността ти, е като на бивол. Но ще го коригираме.
Сложи превръзката, моля.
Хапни малко от багета, за да махнеш вкуса.
И така, пробвай ето това, моля.
Това Милер хайлайф, или Гинес стаут?
Милер хайлайф.
О, Боже! - Какво?
Имам много да се работи с теб. - Бях сигурна, че е Хайлайф.
А сега изяж пилешко крилце, за да премахнеш вкуса.
Не, не бях нещо особено... Носих дебели грозни очила...
Не бях много симпатична. - Трудно ми е да повярвам.
Така ли? - Да.
Харесва ми, че ти е трудно да повярваш в това.
Много ми е трудно,
да повярвам в това.
Това беше истинско приключение. - Така ли?
При нас хората прекарват заедно дълги години,
преди да правят...
нещо подобно. - Ще го считаме, като културен обмен.
Да го направим пак.
Когато ще станеш известен писател, всички ще знаят името ти.
Не ми се иска много точно той да знае името ми.
Не можеш да избираш.
Кажи ми, защо вярваш в мен повече, отколкото самия аз?
Може би виждам бъдещето.
Книжарница.
Още една глупава нощ в скапан град.
Благодаря ви. Извинете...
Това си ти. - Детегледачката ни има
респираторна инфекция, и ние с Валери обядваме с посолството.
Това е по-добре или по-зле от респираторната инфекция?
Не мога да не отида, и децата не мога да оставя.
Това е проблем, но имам идея.
Все ми едно, че сте французи. Ако искате да живеете тук,
някои от нещата се задължени да можете. И нито една от тях,
нито една, не е по-важна
отколкото подаване в бейзбол. Разбрахте ли ме?
Елади, дясното рамо нагоре, очите гледат топката, и какво?
Да не падам. - Точно така! Подавам.
О, не. Добре ли си? - Не, не ме боли.
Не боли ли? Как го наричаме? - Чим мюзик.
Вярно. Ако топката лети върху теб, отклоняваш се. Добре.
Подаване. Не се страхувай от топката. Ако лети върху теб - отклоняваш се.
Или трябва да се страхуваш да се страхуваш от топката.
Това е по американски. А сега уцели ме по носа. Точно по носа.
Браво! Браво! Ела тук.
Подхвърли ме. - Да.
Три пъти. Още два. Един.
Брайън. - Какво?
Много се радвам, че си бойфренд на мама.
И аз. Много се радваме, че си вече част от семейството ни.
Благодаря. - Аз подавам, аз подавам!
Да, разбира се.
Дай на сестра си. Как го наричаме?
Добре, деца, готови ли сте? - Какво изпуснах?
Гледай... Дъщеря ти е Дерек Джейтър, а сина ти Дейвид Артис.
Не разбирам какво говориш. - Няма значение, само гледай.
И така, дръж бухалката. Добре. Покажи ми прав удар.
Елди, а заклинанието? - Няма са уцелиш, няма да уцелиш...
Толкова се гордея с теб! Толкова се гордея с теб! 6000 $!
Ще издадат разказа ти! - Да, разказа ми за кучета.
Да, за кучета. - Сега съжаляваш, че ми се подиграваше?
Не! Това само доказва, че ако имаш талант,
можеш да напишеш всякакви глупости, и ще ти повярват. Но пак се гордея с теб.
Знаеш ли, ще има церемония. - Ще има церемония?
Ще дойдеш ли? - Тя няма да е от 5 до 7?
Може би ще нарушим правилата? - Не, не може да нарушаваме правилата.
Разбирам...
Ние просто трябва да съществуваме в рамките им.
Какво значи това?
Това значи, че нищо не може да ме накара да забравя онази нощ.
Бъдещето ти вече е на вратата.
Заклевам се, мисля, че няма нищо друго, освен безсмъртие. Пени Ейзер.
Награждаване на нови автори.
Най-доброто в моя работа, е да чета новите автори.
И понякога да ги издавам.
Факт е, че таланти не се раждат често, и нашата работа е да ги откриваме.
Радвам се да ви представя днес шест необикновени гласа,
писатели, засега все още непознати.
И така, за да не обидим никого, започвам по азбучен ред.
В разказа си "Гара Купчина" Диана Алтшулер
пресъздава Ленинград през 80-те.
Градът белязан от раните на втората световна война,
Изнемогва в менгемето на ембарго на президента Джими Картър.
за доставка на зърнени култури.
Елен отрочница, е персонажът взет от майката на автора.
Взима почасово заплащане, за висенето на опашки вместо богатите.
Чувствам се много неловко.
Това е съпруга й? Доведе съпруга си? - Татко!
Извинявай. Усещам, че някой ме ядосва, но не мога да разбера кой.
Да го обсъдим после. - Искам само да кажа,
цивилизацията се гради на двойки.
За добро или за лошо, но по-често за лошо.
Но това е необходимо, за да няма конфузии.
Моля те! - Искаш да кажеш, че не си съгласен?
Млъкни. Разваляш на сина си минути на славата.
Разказ на Брайън Блум "Бягай от Беки".
За забранената връзка на две уестминстърски породисти кучета.
Първата е немска овчарка, а втората новошотландски ретривър.
Чета списанието ви откакто родителите ми подариха абонамент
защото ме приеха в колеж. - Радвам се, благодаря.
А корицата на "Поглед на света от нюйоркчанин" виси на тоалетна за гости.
Голям почит. Скоро и разказа на сина ви ще е там.
О, не, само в хола. - Разбира се. Но ако пише с такъв темп,
скоро ще запълни всичките стени. - Колко мило.
Много приятен човек сте. - Благодаря.
А аз си мислих, че сте грубиян. И ти си мислил така?
Да, мислих, че сте кучи син.
Мога ли да ви открадна за една минута? - Да.
Извинете. - Много важна беседа.
Време е да действате.
Спасила си ме.
Сигурно ще нулирате наградата, нали? Мислиш, че нямам родители?
И между другото, казах чиста истина. Всичките разкази на победителите
бяха уникални, но твоят е особен, с намек на гениалност.
Така че, работи!
Благодаря. - Ще се видим още.
Шокиран съм! - Шокиран си? Толкова си старомоден!
Само изскочи, за първи път.
Добре, слушай ме внимателно.
Ела.
И така, шефа ми е тук. На втория етаж. Иска да те види.
Чел от разказа ти, или минимум половината. Хареса му!
Казва, че там има излишни отклонения, но това, защото го е чел на откъси.
Харесва му стила ти, наистина. Той иска да напишеш роман.
Иска да те издава! Той никога не е казвал това. Той мрази всичко и всички.
То само иска да те види, за да е убеди, че си недовършен психопат.
Защо не реагираш?
Тя дойде с Валери.
Да, с него. Такива са правилата.
значи това не трябва да ме вълнува, а на теб е все едно?
Да ги виждам тях заедно, в моя вечер. В моя свят.
Забрави за тях! Събери се, веднага!
Защото те очаква най-важният разговор в живота ти.
И заложено не само твоето бъдеще, но и мое. Брайън, ти ще успееш!
Ще можеш да забравиш тази французойка поне за 9 секунди. Моля те.
Само му подай ръка, и кажи: "Здравейте, сър", като нормален човек.
За да имаш кариера, за която винаги си мечтаел.
Или ще изгориш, и ще се стопиш, като носна кърпичка.
Какво? Съвзе ли се?
Нагласи ли се? Готов ли си?
По-безумна си от мен! - Готов ли си вече?
Да, да! Вече съм готов. - Добре, добре.
"Здравейте, сър" - това е всичко, което трябва да кажеш. Здравейте, сър.
Здравейте, сър!
Брайън Блум, запознайте се, Джонатан Галеси, нашият издател.
Здравейте, сър. - Джейн ли ви научи?
Да, те я, сър. - Ами добре...
За бъдеще, ви помоля да правите почти всичко, което тя ви казва.
Повярвайте ми, вече го правя.
Мечтая да прочета това, което сте написали,
когато има какво да разказвате.
И да имам чест, да ви публикувам.
Това ще бъде голяма чест за мен.
Това е от радост.
Не се намесвам, но не спрях да бъда баща, от това,
че името на сина ми е на хартия. - Оценявам го.
Сем, той ще го разбере. - Мога ли да довърша?
Сто пъти си довършил. - За 30 години не си ми дала да довърша
и едно изречение. - Твои подлози, недостойни от сказуемо.
Какво е това? Граматическа обида със синтактическа язва?
Не на всички върви така, както провървя на нас с теб. Разбра ли
Не на всички е толкова просто. - Знам...
Помниш ли, колко уверено вървяхме,
Колко лесно, и колко малко прегради имаше.
Помниш ли какво си ми казал сутринта, след първата ни нощ.
Огладня ли?
Не, преди това. - Да, помня.
Тръгвам. - Да те закарам?
Ще се поразходя. - Защо?
Искам да помисля. - Могат да те нападнат.
Кой? Измъчен офисен служител? - Арлин, сина ти е луд.
Защото ходи пеш? Това е полезно.
Радвам се, че дойдохте днес. Благодаря. - Послушай майка си. Гордея се с теб.
И аз, сине. Честна дума. - Започваме да харчим парите,
заделени за колежа. - Половината.
Обичам ви и двамата.
Моля, не карай бързо. - Ще звъннем 3 пъти, докато стигнем.
Добре. - Мостът на Вашингтон, или Тепензи?
По това време?
Ало. - Искам съвет относно украси.
Моля? - Какъв ювелирен магазин харесва Ариел?
Полунощ е. - Да.
Защо питаш мен?
Защото не разбирам от дамски аксесоари.
Искаш да й купиш скъпоценности? - Какво лошо има в това?
Ти ще си мой писател, аз съм твой редактор. Ще имаме такива отношения.
Какви такива отношения? - Такива, когато ми звъниш посред нощ,
задаваш ми тъпи въпроси и аз ти отговарям.
Можеш ли само да ми кажеш магазин? Това е.
Какъв тип скъпоценности? - Различни ли има?
Готини или сериозни? - Сериозни.
Сериозните няма да им смогнеш. - Дотолкова сериозни, доколкото смогна.
Кажи ми колко пари имаш? - 6000. С включен данък.
Диор.
Прекрасно! - Лягам си. Лека нощ.
Знаех си, че си запозната.
Бих искала да се срещнем утре в 5. - Можеш ли да почакаш?
Искам да ти кажа нещо.
Разбира се.
Искам да стана добър писател, и да пиша разкази, които означават нещо за хора.
Но повече от всичко...
Повече от всичко на света искам да бъда мъж,
който върви с теб ръка за ръка.
С мен си. - Не само от 5 до 7. Не е достатъчно.
Под никаква форма.
Омъжи са за мен, Ариел!
Искам да стана твоя съпруг, доведен баща на децата ти и,
ако поискаш, баща на съвместните ни деца.
Но вече съм омъжена. - Знам.
И затова подарявам нетрадиционен годежен пръстен.
Затова, а и защото за истински пръстен трябват повече финансови средства.
Познаваш ситуацията. - Познавам.
И познаваш правилата. - Знам ги,
и повече не мога да се придържам тях.
Имах ти доверие, а ти развали всичко.
Знам.
Това е по-силно от мен. Намерих жена, с която искам да изживея живота.
И това влечение е много по-силно, отколкото всичките правила и съмнения,
по повод значение и целите на брака. Разбираш ли?
Разбира се, ако чувствата ти, не са толкова силни, както мои...
ще мога да го разбера.
Същите са...
И ти го знаеш.
Наистина ли?
От първата ни среща.
Наистина ли мислиш, че си готов да станеш доведен баща?
Сигурен съм.
Ще се наложи бързо да пораснеш, да се откажеш от младостта.
Голяма работа! Някаква си младост...
Да си зрял, е значително по-добре.
С 9 години съм по-голяма. - Все тая!
Когато ще си на 34, аз ще съм на 43. - За жена над 40,
това е най-прекрасната възраст. - Добре, ще се съглася.
След още 10 години ще съм на 53. - Тогава ще мисля,
че са най-красиви след 50. - След още 10...
Тренираме математика ли?
Не...
Смяташ ли, че е наложително да запазиш брака, заради децата?
Ако мислих така,
нямаше да те моля за това.
Но ако ти смяташ така, тогава трябва да ми откажеш.
Всичко е объркано... Всичко е безумно, безумно сложно...
Не... Всъщност да, разбира се, че да. Но в същото време
всичко е много простичко.
На какво сме готови заради любовта?
Как уцели размера?
Описах на продавача ръцете ти...
Съгласна ли си?
Ще се видим тук утре.
Вземи куфара си. Засега ще живеем тук.
Днес ще кажа всичко на Валери, така че няма да мога да ти звънна.
Просто...
ела... утре...
В пет. - В четири.
В четири!
Никакви правила повече.
Да. - Това е Валери. Позволете ми да вляза.
Апартамент 30.
Заповядайте. - Благодаря.
Може би искате нещо?
Разбрахме се с вас.
За ясни, честни, и за всички достъпни, граници.
Знам. - Допуснах ви в семейството си,
под някаква форма, а вие ни предадохте жестоко.
Нямах избор.
Уверен ли сте, че знаете какво правите? - Да.
Простете ми, не исках да нараня никого.
Знам това.
Сигурен съм, ако бях на вашето място, щях да направя същото.
Предайте на нея.
Мистър Брайън Блум. 250 000 $. За текущи разходи.
Скъпа Ана. Онзи, който много те обича.
Мистър Блум.
Да. - Мадам Пиерпон беше тук,
помоли ме да ви предам.
Започнах да работя на 11.
Към 25 започнах да разбирам, че кариерата ми отива към своя край.
Мислих си, какво следва? Как ще живея?
Бях изплашена, и допуснах... грешката на младостта.
Някои момичета мат късмет, и те се влюбват.
Аз пък не съм. Нито веднъж.
Макар че обиколих целия свят, срещах стотици хора.
Миналата пролет ни запознаха с Валери. Той беше същият, както и сега.
Солиден, основателен, и положителен.
Солта на земята, както казват американците.
Възхищавах се от него, и силно го уважавах.
Това също е любов.
И си мислех, че никога няма да науча за другата.
Просто не вярвах.
Не вярвах в любовта.
А след 8 години изведнъж разбрах, че трябва да вярвам.
Име ме срази това новото щастие, дошло от никъде.
Това е с тайна врата, която се отвори вътре в мен.
Никога досега не усещах живота с такава плътност, както в твоите прегръдки.
И беше голямо изкушение да забравиш всичко и...
и само да приемеш този дар.
Но аз не мога.
И не заради това, че не вярвам, че ще станеш перфектен баща
за Марк и Илади, и прекрасен баща за деца, които бихме могли да имаме.
И не заради начин на живот, или разлика в годините, или мнение на хората.
Когато се бракувахме с Валери, сами измислихме клетви един за друг.
Ще държа сърцето ти, по-грижливо, от своето.
Той нито веднъж не е нарушил клетвата, и аз трябва да я опазя.
Но това не е само въпрос на чест. Някога, когато вече ще имаш деца,
ще разбереш, че да се разделиш с тях, е все едно да се разделиш със себе си.
А да им причиниш болка, е немислимо. Казвах ти, че съм чрезмерно старомодна.
Моля те, не се опитвай да ме намериш. Това няма да промени нищо.
Много ми е тъжно, че трябва да се сбогуваме,
че не можем да бъдем заедно. Дори не мога да повярвам в това.
Пред нас бяха още много приключения.
Може би ако имахме повече време,
щях да намеря в теб нещо, което нямаше да харесвам, което да ме дразни.
Това щеше да ми е от полза сега. А всъщност... едва ли.
Казват, че идеална любов не съществува,
но те... не срещали теб.
Ариел.
Нека ми да ви помогна, Мистър Блум. - Не, недейте.
Мога ли да ви помоля за услуга. - Сър?
Предайте това на мадам Пиерпон, когато ще дойде да обядва в петък, добре?
Разбира се, сър. - Благодаря.
Изпълних молбата й. Не се опитах да се свържа с нея.
Дори не съм посещавал онзи квартал
Никога не се връщах в Сент Риджес.
Ако пътя ми минаваше наоколо, предпочитах да заобиколя.
Ню Йоркер.
Брайън Блум. "Бягай от Беки".
Да. - Това съм аз, Джейн.
Как е тя? - Нямам представа.
Как така, нямаш?
Разделих се с Валери. - Защо?
Защото в това има нещо мъчно, не знам...
Намирайки се до тях, аз все едно предавам нашето приятелство.
Не. Съвсем не е така.
И... защото...
Бъдещето така или иначе идва, искаш го или не.
Може би ще хапнеш? И по-малко пуши.
Обади ми се. Ще отидем на кино, ще гледаме нещо американско.
Така, както не ти се пише, когато си щастлив,
и искаш да пишеш, когато си нещастен. Необходимо е да освобождаваш чувствата,
най-добрия изход, да ги обръщаш в думи.
От страдания трябва да има поне някаква полза.
Но не аз решавам, струват ли думите, тези чувства.
Помня те всеки ден.
Какво си намислила? Къде отиваме? - Почакай малко.
Брайън Блум. "Малката русалка".
Усмихни се, глупчо, усмихни се!
Ела! По-бързо. Ще празнуваме.
Преди хиляда години, някой казал,
че красотата не е постоянна, а промените, уви, неизбежни.
Сигурен съм, че просто някой го е изоставил.
Имах много време да помисля за ценностите на спомени.
И за това, че ако нещо не продължава вечно, значението му не намалява.
Може би тези размисли, само облекчават душата, за да не се мъчи толкова.
Живот, който не живях. Наистина, не знам,
но аз избрах да вярвам в спомени. Избрах да вярвам в нея.
Искам да вярвам, че връзката ни никога не е прекъсвала,
и че носим един друг в сърцето си, като удивителна тайна.
Тя направи от мен писател. Тя направи от мен мъж.
Още ще имам любов, може би и голяма, и не единствена,
но тя е права, само една любов е съвършена.
Вкъщи сме. Марко и Жана Вайсбард.
Сега много ще се смееш. - Така ли?
Карол казва, че иска да вземе отпуск. - Много интересно.
Време е. - Разбира се.
И тази любов, така и не ме остави докрай.
... в главата й е само секс. - Нима?
Бих искал да знам, все още ли е толкова прекрасна,
или просто измислих си идеал?
На някои въпроси няма отговор.
Макар че в Ню Йорк е пълно с хора, с които се познавате,
или трябва да се запознаете.
Привет. - Привет.
Брайън, не сме се виждали отдавна. - Как сте?
Това е Кива. - Привет, аз съм Валери.
Приятно ми е. - Радвам се да се запозная.
А това са децата ни Марк и Елади.
Това е Чарли Блум. - Кажи здравей, Чарли.
Привет, Чарли. Около две годинки, нали?
Да, все още не говори добре.
Харесах "Малката русалка". - Да, и на мен.
И мога да кажа, всичките ти книги. - Да, следим за творчеството ти.
Благодаря, много ми е приятно.
Кажи Брайън, как е Джейн? - Тя е добре.
Джейн си е Джейн.
Омъжи се. Срещна прекрасен човек. Виолончелист.
И те имат син. - Това е прекрасно.
Кажете ми мисис Блум, освен, че сте майка, на това красиво момче...
Ще тръгваме ли?
Брайън. - Валери, всичко добро.
Късмет, чао!
Довиждане!
Не знам, ще я видя ли някога.
Не знам, за добро или за лошо.
Но едно ще ви кажа, вашият любим разказ,
какъвто и да е той, беше написан за един читател.